Ska du verkligen åka hem idag?
Jag vill inte höra den där skiten mer. Det är samma sak varje år!
-Ska du verkligen åka hem idag? -"Vi ska till mormor. Stäng av TV: n!"
Jag orkar inte höra er kvinnor gnälla mer om julen nu!
-Hallå. -Hej, jag tar det tidigare tåget.
-Okej. Ska jag hämta dig? -Nej, jag tar en taxi.
Då ses vi.
-Är allt okej? -Perfekt.
-Är det mycket att städa? -En del.
Okej, då ses vi sen. Hejdå.
Laura?
-Vill du ha lite hönssoppa? -Kaffe...
Här.
Varför åker du fortfarande dit?
Vad har du gjort hela tiden?
Sovit...
Läst...
Väntat...
På vadå?
Du smakar sömn.
Du smakar bil.
Ny bil?
-Vill du kolla in den? -Sen.
-Vänta, bilen... -Sen.
-Kör du nu, eller? -Skojar du? Jag är stenad.
Jaha, då har du ju att göra nu.
-Vad är det? -Jag vill följa med.
Men börja inte med det där igen.
-Jag är rädd. -För vadå?
-Att hon inte kommer tillbaka. -Hör på mig, nu.
Lissy kommer att bli frisk, hon ska ju till veterinären.
Hallå?
Såja, sov en timme till, nu.
Du är dödstrött, det ser jag ju.
Luis anropar pappa, kom!
-Luis anropar pappa, kom! -Var är den förbannade grejen...?
Solen...
Hallå?
Hur är det? Ni hade minsann tur!
Lissy...
Å, Gud...
Jäklar.
Jäklar. Jäklar, jäklar, jäklar.
Jäklar, jäklar, jäklar! Jäklar!
Vadå, "det måste de kolla"? Vilka är "de"?
Är du ensam där? Det måste vara hemskt att sitta ensam.
Hur står ni ut? Ensam läser ni tidningen-
-dricker blommor, vattnar kaffe, petar näsan, allt i total ensamhet.
Jag bryter ihop, det kan inte vara sant.
-Jättekul. -Lugna dig lite nu.
Nån har kört en tur och dumpat bilen nånstans.
-Vad hade du i den? -Kläder, julklappar, allt möjligt.
Jag måste dra. Biltjuven går väl på valium. Kan jag ta din bil?
-Jag måste snart till jobbet! -Men öka lite, då.
Varför lämnade du nyckeln i bilen?
Tack för din vänliga lögn. I dagsljus är jag rena vraket.
Men du har lagt på dig lite, du är ju jättefin!
Jo, annars hade jag inte sagt nåt. Men håll koll på figuren.
"Men kolla min figur."
"Jag har inte gått upp ett gram på tio år."
"Jag väger lika mycket som sommaren du lämnade Belle Reve."
Laura! Kom, fort!
-Vad har vi? -Svåra inre blödningar, skallskada.
-Hur gick det till? -Bilolycka.
-Nej, jag vet inte om jag kan... -Klart att du kan, du har inget val.
Håll fast här.
Svabba. Sug upp allt blod, jag ser inget.
Vi behöver mer blod. Ligatur.
Jaha, när? Nej, "när"!
Om tio minuter? Tackar!
Han kommer snart. Ni kan skriva in er här.
Ursäkta, ursäkta, ursäkta...
-Och? -Glöm det.
Pissar nån i backen går folk man ur huse, men en stulen bil?
De låter som om jag nämnt ett UFO. "Änna bil? Mä fyra hjul, då?"
Kan du ta nyckeln i min ficka?
-Morrn! -Tack, du.
Då far vi!
Max! Och iväg! Nästa!
Jag såg nåt...
En bil...
Den höll på att ramma mig.
Det var i sista sekunden jag lyckades gira undan. Det kom så plötsligt.
Och så såg jag streck och linjer...som en orm.
Var då?
Som vågor...
Vad glor du på, din idiot?! Jag minns ju inte!
Jag måste tyvärr be er att ha tålamod.
Vi har läget under kontroll, men skallen och hjärnan kan ha skadats.
Vi behöver göra skiktröntgen, men har ingen här.
Och i det här vädret kan vi inte få hit en helikopter.
-Kan ni inte köra henne? -Det är för riskabelt.
Då kan vi förlora henne.
-Hur då "förlora" henne? -Att hon faller i koma.
Vad är "koma", pappa?
Ni gör bäst i att åka hem och försöka vila. Här kan ni inget göra.
Det var...det var som en orm.
Ja, alltså, format som en orm.
Ursäkta?
-Har han fått nåt? -Nej, det går bra.
Det är ingenting. Kom nu.
Hej, älskling. Jag kan inte sluta tänka på dig. Jag saknar dig.
Verkligen. Älskar du mig?
Kom hit på en gång, då. Vi klär av oss... Varför svarar du inte?
-Hallå? -Vad gör du?
Jag gör mig i ordning till teatern.
-Teater? -Ja, det är ju Lauras premiär.
-Det hade jag glömt. -Du lovade att komma.
Jo, men... jag klarar inte det i kväll.
-Varför inte? -Jag har fått nog av amatördrama.
Nu är du elak. De ska vara bra nu.
-Kan vi inte se på TV i sängen? -Så originellt.
"Linje Lusta" går kanske på TV i kväll.
Vivien Leigh i stället för Laura Kirsch.
Du kan komma hit och se på TV. Jag säger att du blev sjuk.
-Säkert? -Ja, vi ses sen.
Jösses, så stinna de är.
"Se på min figur. Se på min figur!"
"Jag har inte gått upp ett gram på tio år, Stella."
Snälla...
Se på min figur.
Jag har inte gått upp ett gram på tio år, Stella. Jag väger lika mycket...
Vad tror du att det här vackra setet ugnsformar kostar?
-Det kostar exakt 499. -300 mark?
Vi kollar...tyvärr. Priset för det exklusiva setet är 499 mark.
Tyvärr, Hilde. Bättre lycka nästa gång.
Deppa inte nu, Otto.
-Hejdå. -Hej.
Jag kikar över dit...
Ta hand om honom, jag såg honom applådera.
-Vad heter du, då? -René.
Laura.
-Du jobbar på bion, va? -Ja.
-Du är väl...vad heter det? -Biografmaskinist.
-Gör det inte. -Vadå?
-Fråga mig. -Om vadå?
Om jag gillade pjäsen.
Det hade jag inte tänkt.
Nå, vad tyckte du?
Bra. Riktigt bra.
Det tyckte jag också... Det tyckte jag också.
-Vad gör du annars, då? -Sjuksyster.
-Förlåt? -Jag är sjuksyster och bättre där.
Jag kan inte fatta att jag är på så dåligt humör!
Du måste inte prata med mig. Jag ville bara inte vara ohövlig.
Å, nej...
Hej och välkommen! Jag hittar inte.
Var är vi? Du måste vända.
Ta nästa höger.
Allt okej?
Ta vänster inne i byn.
Jaha...tack, då.
-Mår du bra? -Ja, det ordnar sig.
Vänta!
-Gillar du att gå på bio? -Inte värst.
-Vilken film gäller den för? -Valfri, det fribiljetter.
Tack.
Amen.
Ska vi skaffa en ny häst, pappa?
Vi kommer inte att klara det.
Inte den här gången.
Vad pratar du om?
Allt.
Vänta, Laura!
Vänta.
-Laura! -Kom igen!
-Jag är törstig.
-Ska vi gå på bio ikväll? -På bio?
Jag har fribiljetter.
-Från den där knäppgöken? -Vadå, "knäppgök"?
-Han ser ju lite underlig ut. -Jo.
-Har du pratat med honom? -Lite.
Ja...och så gav han dig fribiljetter.
Ja. Hänger du med?
Jag kan inte, Marco kommer.
-Du gillar inte Marco, va? -Jodå.
Det är bara det att jag inte fattar vad han vill.
-Med mig? -Nej, överhuvudtaget.
Ibland undrar jag också...
...om han är ärlig. Om jag kan lita på honom.
Ta den tid du behöver. Ni har precis träffats.
Visst, mamma.
Jag skulle vilja veta om det är kärlek mellan Marco och mig.
-Vad tror du? -Hur skulle jag kunna veta det?
Hej.
-Vad gör du? -Ser på TV...äter.
-Kan du flytta TV:n? -Förlåt.
Jag ställer tillbaka den.
-Hejsan. -Hej.
-Jag kanske skulle gå med på bio. -Lägg av nu.
-Sluta röja upp efter honom. -Hur så?
-Har du hört nåt om bilen? -Bypoliser. Glöm det.
Låt det stå, jag röjer undan.
Tar du det här?
-Oj! -Reflexer.
Jäklar...
Vi kunde vara tillsammans mycket mer. Närmare.
Jag kunde flytta in här.
Vi kunde sköta skidkursen ihop.
Jag kunde visa dig mer av världen. Vi skulle alltid vara tillsammans.
Bodde jag här skulle jag inte behöva lägenheten i stan.
Du har inte precis sålt in dig själv som nån att bo med.
-Vad menar du med det? -Det borde du ju fatta.
Gerd söker fler skidlärare.
-Jag vill inte. -Varför inte?
-Jag har fullt upp. -Du kan tjäna mer.
Jag tjänar bra nog som översättare.
"Skogshuggarkärlek".
"Längtans timme".
-Du skulle bli en kanonlärare! -Jag vill bara inte.
Löjligt. Din attityd, du vill aldrig pröva nåt nytt.
Hur ska jag förklara för Gerd att du inte vill?
-Varför skulle han tro att jag ville? -För att jag sa det.
-För din skull, du tjänar dubbelt. -Tack, men jag är vuxen.
-Jaså? -"Jaså?"
-Ska du aldrig försöka göra nåt? -Det kom ju från rätt person.
Det gör mig spyfärdig att du struntar i allt.
Vad är det med dig? Hallå, jag pratar med dig?
-Tar du inte emot råd löser vi inget. -Jag har inga problem att lösa!
Det är det du som har! Nej, du är problemet!
Nej, det är din envishet som är problemet! Man kan inte lita på dig.
-Nu får jag reda ut det här med Gerd. -Du rörde ju till det själv.
Jag fattar inte hur man kan vara emot förändring, att man vägrar ta i.
Du vill bara lämnas ifred och slippa göra så mycket som möjligt.
Vet du vad det riktigt ironiska här är?
Att du inte kan säga emot din pappa, men ältar samma skit som han.
-Vad vet du om min far? -Jag ser på dig, så vet jag allt.
-Vad tusan är det med dig? -Låt mig vara.
-Du vill bara såra mig, då trivs du. -Aj! Vad gör du?!
-Du är fin när du är arg. -Lägg av.
Jag älskar dig...om du vill.
Jaså?
-Men försök inte att köra med mig. -Det vill jag inte.
Älska mig lite, då. Och sluta att irritera mig.
Älska mig, då.
Ibland är du så...
Å, nej! Varför såg du den här filmen?
Då är vi väl kvitt nu.
Hejdå.
Jag slutar jobba nu.
Nervös...
...arrogant...fåfäng...
...ovårdad...ohälsosam...
Självbelåten.
Längtande.
Bombastisk.
Underlig.
"Längtande"?
-Det störde dig, va? -Nej.
"Arrogant" stör mig. Och "självbelåten" och "fåfäng".
Så kan det gå. Din tur.
Sluten.
Frustrerad. Spänd.
Tvekande. Reserverad.
Hårt sammanhållen. Självisk.
Inte hungrig. Ska du verkligen inte ha nåt att äta?
-Hurså "självisk"? -Vet inte.
-Varför kallar du mig "underlig"? -För att du är det.
-Och du är inte självisk? -Jag vet inte.
Ursäkta, jag beställde faktiskt te.
Dum, ful, korkad, blind, döv, stum, imbecill.
-Läget? -Varför skjutsade just du hem mig?
För att lugna mitt dåliga samvete.
Och för att ingen annan var tillräknelig.
Theo...?
Sov.
Fukt samlades i droppar på glaset trots att hennes ögon var torra.
Hon visste att hon älskat honom.
Älskat honom för saltet och solen på hans kropp, för hans lena hud-
-för hans styrka, men också för hans personlighet-
-den felbara och skyldiga, och det var den som nu var förlorad.
En molande torrhet i halsen krävde fukt men förblev torr.
Fukt droppade på glaset trots att hennes ögon var torra.
Hon visste att hon älskat honom.
Älskat honom för saltet och solen på hans kropp, hans lena hud-
-för hans styrka, men också för hans jag, trots hans fel och slarv.
Låter du dig utnyttjas igen?
-Vad gör du här? -Överraskar dig.
Jag har sagt upp lägenheten. Du sa ju att du ville det.
Det är Lauras beslut, det är ju hennes hus.
-Det är ju gott om plats här. -Jo, men du underlättar inte.
-Hur så? -Men lägg av.
-Du gillar henne inte och visar det. -Det är ju ömsesidigt.
Precis. Jättebra start, eller hur?
Jäklar.
-Du gläder dig inte åt det. -Jodå.
Det gör jag visst.
Jag pratar med Laura sen, okej?
Jag ska. Det är bara det att ibland är du...
Vadå?
Jag blir snart klar med det här.
Här. Jag la i en vitamintablett.
-Vitamintablett. -Vi släpper in lite ljus...
Nej, snälla. Det är bättre så här.
-Jag skulle vilja bjuda ut dig. -Jaså?
-På middag. -På middag?
-Eller vill du inte? -Jodå, middag. Det blir bra.
Där är du ju.
-Du gillar det inte, va? -Nejdå, det är...annorlunda.
-Du kände inte ens igen mig. -Förlåt, jag satt och dagdrömde.
-Jaha, svart kaffe som vanligt? -Ja.
-Vad tänkte du på? -Det har jag glömt. Det var viktigt.
-Jag känner igen det där. -Nej, inte så.
Jag...jag har problem här uppe.
Jaså? Vadå?
Det tänker du inte berätta.
Jag är hungrig.
Vi kan åka hem till mig.
-Vem har du ärvt huset av? -Min gammelfaster.
Hon var tuff. Hon samlade på saker.
Hon krokade en rik karl och reste mycket. Huset var hennes depå.
-"Depå"? -Ja, du ska få se.
Hela klanen sprack av avund och i slutänden stod alla där tomhänta.
Nästan alla.
Ja...hon räddade livet på mig.
-Bara för att du handlat en gång! -Visst, glöm det.
Om jag bara hade vetat i förväg hur skön du är att bo med!
-Vart ska du nu då? -Kissa, din dumma kossa.
Eller inte. Hej. Hejdå.
Jäklar...ett ögonblick.
Härligt, bara lata dig.
-Vilket fint intryck du gjorde där. -Vadå, det var du som skrek.
-Du kan inte äta kylen tom! -Vadå, jag fyllde den ju först?
-Varför ska jag göra fint intryck? -För att du vill bo här, din slashas.
Du är ju knäpp... kan du inte stanna här?
Skulle det störa dig om Marco flyttade in?
Nej, hurså?
Han frågade mig.
-Jag skulle vilja det. -Javisst, varför inte?
-Vad gör du? -Vad tror du?
Vad är det här?
-Varför? -Jag vill inte "sälja in" mig.
-Ingen fara, det har jag redan gjort. -Tack. Men nej, tack.
Du stannar efter allt besvär jag haft!
Vadå "besvär", du har nånstans att bo! Det har inte jag!
Visst, nu grinar du och så är det mitt fel.
Jag grinar inte!
Du vill ju inte att jag ska bo här.
-Tror du verkligen att det kan funka? -Visst.
-Varför? -"Varför, varför"...
-Ja, varför? -Varför inte?
-Varför skulle du bo här? -Det vore bra, vi får bo ihop.
-Men vi grälar ju bara. -Det stämmer ju inte alls.
-Vill du verkligen vara med mig? -Ja. Vill inte du det?
Nä.
Du vill väl bara knulla med mig, va?
-Eller hur? -Du är ju knäpp.
Jaså?
Men, så jobbig du är!
Pappa!
Nu fattar jag...
Ett ärr.
Det var ett ärr...
-Karln hade ett ärr. -Vilken karl?
-Han i bilen, för tusan! -Vilken bil?
Ni fick sladd, det var halt, ni åkte av vägen. Så kan det gå.
Nu får ni sluta med de här fantasierna.
-Vad ska man göra? -Hopplöst. Karln är slut.
Han är bankrutt och dottern ligger i koma. Det finns inget att göra.
Som sagt, inget har hänt. Ingen utredning, ingenting.
Jag vet att du äger halva bilen, Alexa. Jag är lika arg.
Ja, precis.
Hur skulle jag kunna veta det? Det är du som är advokat.
Sluta nu, du vet att jag vill... Nej, du kan ju inte.
Jag älskar dig också. Ja, det gör jag.
Ja, jag svär.
På din mors och min mors huvuden, måtte de dö om jag bryter min ed.
Är du kvar? Jag trodde att du...
Jag trodde att du skulle vara ute i backen.
-Ja. -Vem är det?
Ja, ja.
Jag kunde inte prata.
Strunt samma. Jag är på Gerds kontor. Hemtelefonen är urkopplad.
Ja, jag ringer dig sen, okej? Jag ringde dig ju nu, eller hur?
Ja, okej. Visst. Ja, okej. Jag kysser dig också. Ja, överallt.
Visst, puss, hej.
Ursäkta...
Hör här.
-Är du fortfarande kvar? -Ja, jag läser.
-Vadå? -Tennessee Williams.
-Du har den svåraste rollen. -Vi spelar för 8 personer i morgon.
Å, bra!
-Måste du arbeta i kväll? -Nej, inte på nyårsafton.
Då kan du väl stanna tills jag kommer hem? Då ses vi sen.
Becky!
Becky?
-Hej. -Hejsan.
-Är det här din? Din bil? -Ja, det var min bil.
-Och inte minsta spår? -Av tjuven? Det hade varit nåt.
-Är du ensam här? -Ja, jag letade efter cigaretter.
Vänta lite.
-Har Rebecca åkt än? -Nej, hon har inte kommit än.
Här.
Becky?
-Vad håller ni två på med? Hej. -Hej. Vi behöver tändstickor.
-I köket. -Såklart.
-Kan du ta det? -Visst.
Jag kan sköta dem också, Gerd. Jag är hos Becky. Visst, hejdå.
-Gillar du honom? -Ursäkta?
Gillar du René? Tycker du att han är snäll, trevlig, attraktiv?
Attraktiv? Nä.
Snäll och trevlig? Jovisst.
Var det därför du log åt honom nyss?
-Skojar du, jag sa bara "hej". -Just det. "Hej".
-Du är ju inte riktigt klok. -Jag ser vad jag ser.
Dumheter!
-Vad är det där? -Klänningen till ikväll.
Jäklar, förbannat.
Det är borta.
Det är borta, det är borta.
-Är du okej? -Skulle vi ha träffats?
-Nej. -Jäklar, det...
-Det skulle vi ju, inte sant? -Det var i går.
-I går? -Du skulle ju ha väntat på mig.
Hemma hos mig, ju. Nyårsafton.
I går?
-Har du sett ärret här förut? -Visst.
Det var en olycka. En övning i armén.
-I armén? -Jag kom för nära en granat.
Och fick splitter i hjärnan.
Och nånting förstördes.
Mitt närminne... Det är sabbat.
Och vad innebär det?
Jag vet ju fortfarande vem jag är, varifrån jag kommer och så.
Men vad som hände i går, till exempel... Ingen aning.
Jag måste ju hålla kvar minnen på nåt sätt om inte skallen klarar det.
Och när jag tittar på bilderna kommer minnena tillbaka.
Oftast.
Utan fotona är det borta.
Helt?
Det är en enda röra.
En del minns jag.
-Rebecca. -Ja?
Det är till dig. Din far.
Pappa?
Ja.
Ta det lugnare, annars bryter ni nacken av er.
Marco?
-Ja? -Rebecca åkte hem, mormodern dog.
Aj, fan.
Jag måste också åka bort, kan du se efter mitt hus i några dagar?
Jag hittar den inte.
Märkligt att du inte kan hitta ljusknappen vid din egen pool.
Okej, du vinner, det är inte min pool.
Men vi är ju här, så jag förlorade bara delvis.
Sant.
-Vad gör vi nu, då? -Vad tror du?
-Vems är stället, då? -En vän som säljer skidkurser.
Kom nu, det här ingår i priset.
Det är toppen.
-Är det nån här? -Ja.
-Hej. -Hejsan.
Jag visste inte att du skulle komma tillbaka i dag.
Sitt, vetja.
"Kaffe?" "Visst, min älskling."
"Vill du ha espresso eller cappuccino eller café au lait eller macchiato?"
"Förstör inte maskinen, raring." "Skulle de här händerna förstöra?"
Det är ingen som tror dig, ingen i hela stan.
Du, då?
Du ska se, jag ska ta det svinet!
Nån kommer att känna igenom hans ärr.
Nej, det kommer ingen att göra. Ingen kommer att se det.
För jag följde efter dig och tog ned allihop. Alla anslagen.
Men varför det?!
Jag skämdes så.
Folk tror att du är galen.
Att du vägrar erkänna att det var ditt fel.
Vi opererar genast!
-René? Det är jag, jag kan inte. -Är det problem?
Det är viktigt.
-Kommer du på festen i baren sen? -Kanske, men det kan dröja.
-Okej. -Måste gå.
-Vill ni ha nåt att dricka? -Nej. Hur är det med henne?
Det vet jag inte, men ni måste ha tålamod. Det kan ta sin tid.
Då är det väl bäst att fara hem. Vi måste ju ta hand om barnen.
-Hej. Vad har hänt? -Jag brände mig.
Och så kom det smuts i det.
-Kan jag ta över? -Visst.
Hej.
-Man måste passa sig med halsen. -Och så gör det ont.
Hur är det med dig? Du ser sliten ut.
Ett barn ligger och dör i rummet intill.
-Var är fadern? -Han kommer snart.
Förbered henne. Tvätta och så.
Hon ser overklig ut på nåt vis.
Jag undra om livet verkligen behöver vara så långt.
Hon kanske fick tre bra år av de tio hon levde.
Har du haft tre bra år?
-Vet inte. -Inte jag heller.
Det beror ju på hur man ser det.
Tre år är nog rätt bra.
Jag går innan pappan kommer tillbaka.
Jäklar, jag grät inte på begravningen och nu kan jag inte sluta.
Ingen fara.
Skönt att du är här.
Gör det ont?
-Tack för maten. -Det var ju du som lagade den.
-Stör jag? -Hej.
Jag är rätt upprörd.
-"Upprörd"? -Ja, av hela...
Jag gör kaffe. Vill ni också ha?
-Gärna. -Nej, tack.
Som du ser ut...
-När kom du tillbaka? -För några timmar sen.
-Vad är det här? -Inget. Jag brände mig på bryggaren.
-Hur var begravningen? -Deprimerande.
Så lite folk.
Och mamma var stenhård, hon sålde allt på en gång. Huset, marken...
För hur mycket?
Hur mycket sålde hon det för?
Jag vet inte, Marco. Mycket.
Jag har tänkt på dig de här dagarna. Alltså oftare.
Har inte du det?
-Här. -Tack.
Jag antar att du hellre stannar hemma i kväll?
-Dumheter, jag är bra igen. -Jag säger till när jag går.
-Så kan du bestämma dig då. -Visst, tack.
-Ska du gå ut? -Ja, det är fest på Sleeper's Bar.
-Hänger du med? -Nej, jag måste städa Gerds hus.
-Du kan väl komma efter det? -Om du vill.
Men du kanske hellre vill vara ensam med René.
-Vad ska du göra i kväll? -Gå på fest.
-På fest? -Japp. Jag är verkligen på humör.
Jag måste på toa.
Allt okej?
-Kommer inte Marco? -Det verkar inte så.
Kan du i alla fall dansa lite med mig?
Jag är helt slutkörd.
Hej, där är du ju. Jag trodde inte att du skulle komma.
-Vilken härlig typ du är! -Jaså, du. Är han också det?
-Du är ju patetisk! -Jag skiter i vad du tycker.
Vad är det för fel på dig, din idiot?!
Det frågar du jämt, men vad är det för fel på dig?
Aj, du gör mig illa! Korkade idiot, du har sabbat allting!
Vadå? Har jag sabbat din fina lilla affär? Å, förlåt.
Så korkad du är! Vad är det för affär du yrar om?
-Är du dum i huvudet? -Nej, tvärtom.
Bra jobbat. Nu har du verkligen sabbat det.
Du älskar mig inte längre.
Kliv in innan jag drar.
Då snackar vi, då.
Vad tänker du på?
Laura?
-Hej, var har du varit? -Jag stack ut och köpte en grej.
-Vad är det med dig? -Jag var på apoteket.
Jag tror att jag är gravid.
Sådär...nu har jag dig.
Känns det bra?
-Där har vi en svår passage. -Ska vi ned där? Kanon.
Ja, men ta det lugnt.
Vänta, låt mig åka före!
-De kommer nog snart. -Jo, men var är de nu?
Jag vet bara att de tog linbanan till toppen.
Dit upp.
-De tio största katastroferna. -Okej. Börja, du.
Få barn. Flytta ihop.
Gifta sig. Bli tjock.
Fastna i slentrian. Glo på TV.
Inte ha sex längre. Bli gammal.
Stinka och dö!
Nina?
Nina!
Snälla...snälla...
Nina...Nina!
Nina!
Sök.
Fortsätt.
Vi har precis flyttat in, så vi har inte badkar eller kyl än.
-Har ni telefon? -Jadå.
Jag hoppas att han inte råkat illa ut.
Det var så dimmigt.
-Han letar säkert efter mig. -Klart att han gör. Håll i där.
Jag ringer polisen, de borde skicka nån att leta efter honom.
Synd att min man inte är här.
Vad är det? Får jag komma förbi?
Få bort den!
Är du galen?! Bort med hunden!
Bort med den!
Du dödade henne...
Du är ju tokig.
Jag dödade henne inte!
Det var en olycka!
Jag har inte dödat nån!
-Hej. -Hej.
Å, nej...
Jag vet. Du är inte alls hungrig, eller hur?